https://www.youtube.com/watch?v=h3-rNMhIyuQšodiena ir ne tikai viss šis vējš, vīģes un grāmata, bet arī kāds pavisam ikdienišķs brīnums, proti, krustojumu šķērsojot kādai sievietei tik neveikli saļogās kāja, liekot to pie zemes, ka viņa ar vienu brīvo roku it kā mēģina aizķerties aiz gaisa, bet pēdējā brīdī notur līdzsvaru tik veiksmīgi, ka man šķiet — pat no papīra kafijkrūzītē līdzpaķertās kafijas, ko viņa tur otrā rokā, nav izšļakstījusies ne pilīte. zini, man reizēm gribas Tev pajautāt kaut ko pilnīgi ārpus konteksta izrautu, it kā tas būtu nepieciešams manis pašas līdzsvara sajūtas atgūšanai. piemēram, es gribētu Tev pajautāt, vai Tu vēl atceries klusumu. jo es to dažkārt mazliet varu atsaukt atmiņā, paklausoties kaut ko skaistu no tā, kas, manuprāt, mūzikā atrodas tam vistuvāk, vienīgi parasti turpat līdzās ir doma, ka droši vien tas tik un tā ir tikai mazs klusuma uzplaiksnījums — ķer nu to aiz astes, kamēr tas vēl tepat... |